HozzászólásSzerző: Belzee » 2006.10.24. 20:25
Idén immár 18. alkalommal
került megrendezésre
április 2-
tõl 8-ig, az 1848-49-es
szabadságharc tavaszi
hadjáratának emléktúrája.
Nekem is volt szerencsém
részt venni a rendezvény
elsõ három napján,
a Szegedi III. Honvédzászlóalj
Hagyományõrzõ
Egyesület tagjaként,
április 2. és 4. között. Az egyesületrõl
annyit érdemes tudni, hogy 1998-ban
alakult 25 taggal, akik azt a célt tûzték ki
maguknak, hogy minél több fiatallal ismertesség
meg a szabadságharc eseményeit,
és tisztelegjenek a hajdani legendás
Szegedi III. („kakastollas”) Honvédzászlóalj
emléke elõtt. Az emlékhadjárat április
2-án vette kezdetét a hatvani ütközet
emlékére rendezett hadijátékkal. A csatabemutatóban
az akkori haditechnika minden
vívmányát felvonultató hadijáték méltán
nyerte el a jelen lévõ kb. 1500 nézõ tetszését,
és lelkes tapssal jutalmazták a katonai
hagyományõrzõk egyórás csatabemutatóját,
mely a történelemnek megfelelõen
magyar gyõzelemmel ért véget...
Kosztot s kvártélyt Jászberényben leltünk.
Április 3-án reggel elgémberedett tagokkal
ébredtünk. Délelõtt részt vettünk a
hagyományos meneten, mely végig megy
a közeli Jászjákóhalmán.
Csak a városházánál álltunk
meg, ahol egy toborzójáték
került megrendezésre.
Ebéd után, teli
hassal álltunk újra menetoszlopba
és teljesítettük
a falu kopjafájáig hátralévõ
távolságot, itt
részt vettük a falu önkormányzata
által szervezett
megemlékezésen és
koszorúzáson. Rövid pihenõ után újra
Jászberény felé vettük az irányt, hogy
részt vegyünk a városháza elõtti megemlékezésen
és több emlékmû megkoszorúzásán.
Április 4-én nem kellett korán kelnünk,
mivel csak délután kezdõdtek aznap
a programok. Dél körül átmentünk
Nagykátára, ahol városi megemlékezésre
került sor. Majd következett a tápióbicskei
csatabemutató. Ez a csata mindig az év
leglátványosabb csatája, köszönhetõ ez az
egyre nagyobb mennyiségû pirotechnikai
eszköznek, az egyre több mûködõképes
fegyvernek, és ágyúnak, melyeknek hála
tetemes mennyiségû lõpor füst lengi be a
csatateret. És persze évrõl évre egyre több
a katonai hagyományõrzõ is. A csata elõtt
díszszemlét tartottak a csatában részt vevõ
csapatok fölött, majd a csapatok elindultak
a kijelölt helyükre. Magyar oldalon
honvédzászlóaljak, a Lengyel Légió, székely
segédcsapatok, vadászok, különbözõ
huszárezredek, és tüzérség várta a parancsokat.
Az osztrák oldalon sorgyalogezredek,
vértes lovasság, és tüzérség állt halálra
szántan, hogy megvédje a tápióbicskei
hidat Ferenc Józsefnek. A magyar csapatok
bárhogy rohamozták a hidat az osztrákok
szilárdan tartották, mígnem a szabadságharc
két legvitézebb zászlóalját,
minket a szegedi hármasokat, és a kassai
(vörös sipkás) kilenceseket vonták elõre.
Ekkor a parancsnokunk kitépte a másik
zászlóalj zászlósának a kezébõl a zászlót,
és egyedül átrohant a hídon, mi a parancsnokunk,
míg a kassaiak a zászlójuk után
rohantunk át hídon, ezt a fergetes rohamot
az osztrákoknak esélyük se volt feltartóztatni,
így a híd magyar kézre került,
de az osztrákok visszavonulás közben felgyújtották
az ez alkalomból nádból felépített
Tapióbicskét, és kivonultak a csatatérrõl
a történelemnek megfelelõen. Ezután
a nézõk folyamatos tapsa mellett körbemeneteltünk
a csatatéren, majd az osztrákok
után mi is elhagytuk a csatateret. Számunkra
végett ért az idei tavaszi hadjárat.
Hatalmas és felejthetetlen élmény volt.
Így egy kicsit szomorúan indultunk el
Szeged felé és nagyon sajnáltuk, hogy
nem maradhattunk egészen április 8-ig,
amikor a váci csatával véget ér a 2006-os
tavaszi hadjárat.
Szupera Péter 10. B